Godaften, Sir John.
Undskyld mig, Sir?
Vi mødtes på samme vej forleden, og jeg bød dem godaften, -
- og De svarede, godaften, Sir John.
- Det gjorde De igen nu. - Det stemmer.
Hvorfor kalder De mig ''Sir'', når jeg blot er prangeren Jack Durbeyfield?
Det er blot etmine luner. Jeg er sognepræsten Tringham.
Jeg opdagede noget om Dem, da jeg gennemgik nogle stamtræer.
De ved, jeg er oldgransker.
De nedstammer direkte fra den ridderlige d'Urberville-familie.
- Vidste De virkelig ikke det? - Næh.
Lad mig se Deres ansigt i profil. De har d'Urbervilles næse og hage.
Vel nok lidt grovere, men stadig ...
De hidrører fra Pagan d'Urberville, som kom her med Vilhelm Erobreren.
Og så har jeg puklet som en slave hele mit liv.
Jeg troede, De allerede vidste det.
Jeg har en gammel sølvske og en præget signet derhjemme -
- men lidet har jeg brudt mig om dem.
- Hvor bor vi d'Urbervilles i dag? - Ingen steder.
I ligger begravet i familiens gravhvælving -
- placeret i blykister med statuer under en tronhimmelmarmor.
- Men hvor er vores herregårde? - I har ingen.
Ingen landområder? Slet ikke?
- I ejede meget land i gamle dage. - Hvad kan jeg gøre, sir?
- Kan jeg intet gøre? - Overhovedet ikke.
De kan måske lutres ved at tænke: ''Hvor tungt de mægtige dog falder.''
Godaften, Sir John.
Vil De ikke drikke en øl med mig? Den er vældig god på The Pure Drop.
Men ikke så god som hos Rolliver's.
Sir John d'Urberville. Det er, hvem jeg er.
- Hvad er dog det? - Vores danseforening, sir.
- Men hvor er jeres partnere? - De er på arbejde.
Med tiden skal de nok dukke op. Vil De være med indtil da, sir?
Med glæde, men jeg rækker ikke langt blandt så mange.
En er bedre end ingen. Det er trist at hoppe rundt uden at få et klem.
- Hvad gør du? - Jeg skal more mig. Kom så, I to.
- Hvad nu, hvis nogen ser os? - Så gå videre. Jeg indhenter jer.
Du milde, der har vi jo din far på vej hjem i en vogn.
Der er ingen i hele Wessex, der har finere skeletter end jeg.
Far er bare træt.
Han sendte bud efter vognen, fordi vores egen hest døde.
Jeg har rad på rad af ridderlige forfædre.
Det er godt, du kommer. Hvor skal du hen?
- Jeg går op og skifter. - Du skal høre, hvad der er sket.
Man har sagt, at vi er de fineste folk i området.
Vi stammer tilbage fra før Oliver Crumbles tid.
Fra de tyrkiske hedninges dage med monumenter og gravhvælvinge -
- og våbenskjold og jeg ved ikke hvad.
Var det derfor, far gjorde sig til grin?
Vores sande navn er d'Urberville.
Derfor kom han hjem på fornem vis. Ikke fordi han havde drukket.
- Hvor er han nu? - Sognepræsten fortalte ham det.
Men hvor er han?
Han var så bestyrtet, at han tog på ''Rolliver's'' for at samle kræfter.
- Kræfter på bundenet krus øl. - Nu skal jeg hente ham.
Vær nu en sød pige, og læg de små i seng for mig.
Her er den.
Nok erskeen lille, men min familie var mægtig.
Vi havde vogne og godser og herregårde i masse vis.
Er der nogen penge i det?
Man kan nok kende til kareter uden at køre i dem.
Jeg har tænkt på noget. Jeg har en ide.
For resten, kvinde. Find hellere den signet, inden du får en dragt prygl.
Der bor en fornem kvinde ved navn d'Urberville ved Trantridge.
Hun er intet i forhold til os.
Sikkert en yngre grenfamilien. De stammer næppe fra kong Norman.
- Måske ikke, men hun er rig. - Hendes penge har vi ikke glæde af.
Det kunne vi få. Vi må lade Tess drage ud og påberåbe sig slægtskab.
Hvorfor skulle to familiersamme slægt ikke aflægge hinanden visit?
- Det kunne ende med ægteskab. - Hun må afsted i morgen. Skål.
Der er du jo, skat. Vi skulle lige til at gå.
- Men det er jo at tigge. - Tigge? Sikke noget vrøvl.
De er familie.
Hvis de var i nød, ville jeg tage imod dem uden at kny.
Man må tage det sure med det søde.
Du må besøge hende og bede hende hjælpe os udvores problemer.
Hvis hun overhovedet tager imod mig, var det rigeligt, om hun var venlig.
- Du kan ikke forvente hjælp. - Din skønhed kan overtale enhver.
Jeg vil hellere have et arbejde.
Durbeyfield, du bestemmer, om hun skal tage afsted.
Nå, min pige. Vil du besøge denne fornemme kvinde fra vores slægt?
- Helst ikke, far. - Hun vil ikke!
Mine børn skal ikke stå i taknemmelighedsgæld til fremmede.
Jeg er overhoved i den mest noble grenfamilien, -
- og jeg må tænke på min stolthed.
Alt det praleri om dine forfædre. Kan de måske købe os en ny hest?
Det er helt nyt.
Hvad kan jeg gøre for Dem?
- Jeg skal besøge mrs. d'Urberville. - Det er desværre ikke muligt.
Hun er invalid.
Hvad var Deres ærinde? Jeg er hendes søn.
Jeg har ikke noget ærinde. Jeg kan ikke rigtig forklare det.
- Fornøjelse? - Nej, sir. Det er så fjollet.
Jeg tror ikke, jeg kan fortælle det.
Jeg kan godt lide fjolleri. Prøv igen, min ven.
Jeg kom for at fortælle Dem, at vi ersamme slægt.
Fattige slægtninge? Er I Stokes?
- Nej, d'Urbervilles. - Det var også det, jeg mente.
Sig mig ... kan De lide jordbær?
- Ja, når det er sæson for dem. - Det er det allerede her.
Vi hedder Durbeyfield, men vi har beviser på, at vi er d'Urbervilles.
Det var, hvad oldgranskeren sagde.
Mor sagde, at vi skulle gøre jer opmærk somme på os, -
- da vi har mistet vores hest, og vi er af den ældste gren af familien.
Jaså ...
Så De er på høfligheds visit. Som en slægtning over for en anden.
- Det er jeg vel. - Det er der jo ikke noget galt i.
- Jeg vil hellere selv tage det. - De skal ikke være så sky, kusine.
Her ... den skal De også have.
Der vil den sidde perfekt, tro mig. De kommer til at ligne en hel buket.
- Hvad er der? - En torn.
Skønhed har sin pris.
- Jeg er ikke ret sulten. - Pjat. De må spise, før De går.
Der er langt hjem til landsbyen.
Jeg skal se, hvad jeg kan gøre.
Men, Tess ... hold op med at kalde jer d'Urberville.
Bare Durbyfield, ikke? Det er et ganske andet navn.
Det er godt nok til mig.
''Angående Deres datters besøg, skriver vi for at fortælle Dem,-
- at vi er villige til at ansætte hende som bestyrer af en hønsefarm.''
''Hvis Deres datter efter en passende periode synes tilfredsstillende, -
- kan vi tilbyde hende behageligt logi og en god løn.''
''Vi vil værdsætte at få besked snarest muligt.''
- Så fik du allige vel charmeret dem. - Lad mig se det. Hvem er det fra?
Fra mrs. d'Urberville selvfølgelig. Se underskriften.
Skal jeg bestyre en fjerkræfarm?
- Jeg tror ikke, jeg skal gøre det. - Fjerkræ.
Det er hendes måde at invitere dig, uden at du får falske forhåbninger.
- Hun vil være i familie med dig. - Signetten! Der er den.
Den er mage til vores. Se der: En mægtig løve under et slot.
- Hun genkendte sit kød og blod. - Vi mødtes jo slet ikke.
Hun løber dig naturligvis ikke i møde, hun er jo invalid.
Men hendes søn tog sig af dig. Han kaldte dig ''kusine'', ikke?
Jeg vil hellere blive boende her.
Farvel, far.
- Skal du afsted? - Ja ... Farvel, far.
Farvel, min pige. Du er vel nok køn.
Din unge fætter ... fortæl ham, -
- at vi ikke har til dagen og vejen, så jeg vil sælge ham min titel.
Jeg vil sælge den for en rimelig pris.
- Ikke for under 1000 pund. - Nemlig, han får den for 1000 pund.
Nu jeg tænk er over det, så kan han få den for 100 pund.
Jeg hænger mig ikke i småting.
50 ... 20 pund, det er sidste bud. Familieære er nu engang familieære.
- Jeg vil gå med noget af vejen. - Også jeg, nu hun skal giftes bort.
Var jeres mund. Hvorfor har du bildt dem det ind?
Hun må arbejde for en rig slægtning, så vi kan få penge til en ny hest.
Jeg ville ønske, Tess ikke skulle ud og være en dame.
Du skal ikke holde mig i armen. Tag fat rundt om livet.
Din frækk e tøs. Hvorfor give slip, nu du er sikker?
- Deres idioti var skyld i faren. - Sikke et temperament.
- Det går hurtigere ned ad bakke. - Man behøver ikke galopere.
Tænk, at De vil påstå det. Jeg galoperer altid ned ad bakke.
- Det er så opstemmende. - De kunne vel undlade at gøre det.
Det kommer an på så meget.
Et lille kys på de rosenrøde læber eller den silkebløde kind, -
- og så kører jeg i sneglefart.
Men jeg vil ikke kysses, sir.
Stop, jeg beder Dem. Meget vel. Så gør, som De vil.
Jeg troede, De ville beskytte mig, nu De er min slægtning.
Til helvede med slægtninge.
De er sandelig følsom af en landsbytøs at være.
De er endnu kønnere uden.
Kom så, op med Dem. De vil ikke køre med mig?
- Der er fire mil til Trantridge. - Om der så var tyve ...
Hold øje med forvalteren, Dollop. Han er en djævel.
Mr. Alec sidder enten på en hest, eller også jagter han piger som os.
Hans mor er lidt sær, men hun gør ingen fortræd.
Det er godt, at hun er blind.
- Er mrs. d'Urberville blind? - Ja da. De hedder faktisk Stoke.
- Hvordan det? - Det var mr. Alecs fars ide.
Han købte navnet af en gammel uddød familie for at føle sig vigtig.
- Fruen venter på sine fugle. - Det havde jeg helt glemt.
Få fat i Phena der ... og den der!
Så De er den nye unge pige. Nå, hvordan har mine fugle det?
Det er Strut.
Han virker ikke så livlig i dag.
Han er vel nervøs over at blive holdt af en fremmed.
De er lidt skræmte, er I ikke, mine kære?
De skal nok vænne sig til Dem. Kan De fløjte?
- Fløjte? - Ja, melodier.
- En smule. - Så må De øve Dem hver dag.
Jeg er glad for mine høns, og så er der jo mine dompapper.
Her var en ung fyr, der fløjtede smukt for dem, men han rejste.
- Alec fløjtede for dem i dag. - Årh ... ham.
Hverken kunst eller natur har skabt et smukkere væsen end Dem, kusine.
At se Dem lave trutmund og puste løs uden at frembringe den mindste lyd.
- Det er en del af mit arbejde, sir. - Lad mig lære Dem det.
Jeg rører Dem ikke. Jeg bliver, hvor jeg er.
Se på mig.
De må ikke spænde læberne for meget. Gør sådan her.
Pust forsigtigt.
Prøv.
Nej, prøv igen.
Sådan ... De skal nok klare Dem, nu jeg har sat Dem i gang.
Sig mig, Tess, synes De ikke, at min mor er en smule sær?
- Jeg kender hende stort set ikke. - Jeg er ikke i kridthuset.
Men det skal De nok komme, hvis De behandler hendes dyr godt.
Hvis De får nogen problemer, så skal De ikke opsøge Dollop.
Kom til mig.
- Bry der du dig ikke om at danse? - Jeg er træt. Hvornår skal I hjem?
Det varer ikke så længe.
Hvad laver De her så sent, min kære?
Jeg venter på de andre, sir. Jeg kan ikke selv finde hjem.
Jeg har kun én hest, men kom med til kroen, så hyrer jeg en vogn til os.
- Jeg har lovet at vente på dem. - Meget vel ... skøre tøs.
Det må De selv om.
Hvad er det, der løber ned ad din ryg?
Hva' søren? Det er sirup.
- Hvor vover du at le af mig, tøjte? - Jeg ler da ikke mere end de andre.
Du tror, du er den nye dronning, bare fordi du er hans yndling.
Lad hende være.
Jeg skal vise dig. Jeg kan klare to af din slags.
Gid jeg aldrig var sunket så lavt som til at blive ven med dig.
Halløj, tyende. Hvad er det for et spektakel?
Hop op bag mig.
Fra asken og over i ilden.
- Hvor er vi? - Vi er på vej gennem ''the Chase''.
Det må da være en omvej.
Denne skov er en af de ældste og smukkeste i England, Tess.
Fortjener den ikke at blive set på en herlig nat som denne?
- Jo, men ... - Ikke tale om. Opfør Dem nu pænt.
Jeg vil være ærlig. Jeg er glad, og jeg forsøger at trække tiden.
De skælvede for lidt siden. Nu kan jeg mærke Deres varme.
- Fryser De stadig? - Nej, ikke længere.
Jeg lader hesten gå lidt endnu. Det går hurtigere, når hun er frisk.
- Hvad med Deres forældres hest? - De har ingen hest.
- Jo, siden sidste mandag. - Har De ...
Undskyld, jeg nævnte det. Jeg troede, du vidste det.
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. - Ingen årsag.
Jeg vidste, hvor vigtigt det var, at Deres far fik en ny hest.
- Han burde takke Dem. - Jeg er Dem virkelig taknemmelig.
Jeg ville næsten ønske, at De ikke havde gjort det.
- Er det en bebrejdelse? - Nej, det er meget venligt af Dem.
Mit liv har været en pine, siden De kom hertil.
- Så rejser jeg i morgen, sir. - Sådan noget vrøvl.
Jeg ønsk er ikke, at De rejser. Det er det sidste, jeg ønsker.
Har jeg ingen chance? Slet ingen?
Åh, Tess. Jeg længes efter dig. Kan du ikke se det?
Tilgiv mig. Kan De tilgive mig?
- Kom De til skade? - Nej, jeg har det fint.
De bløder.
Gode Gud. Hvordan kunne jeg dog gøre det?
Det er mig.
Hold op med det pjat. Luk døren op.
Ellers bliver jeg nødt til at larme. Min mor har skarpe ører.
Nu må det være nok, skat. Luk mig ind.
Hvorfor sniger du dig væk som en anden tyv?
Og så tidligt om morgenen?
Ingen ville have forhindret dig i at gå.
Lad mig i det mindste køre dig hjem.
- Medmindre du vil med tilbage? - Jeg kommer ikke tilbage.
- Hvorfor græder du? - Det er bare ... jeg blev født der.
Vi må vel alle blive født et sted.
Gid jeg aldrig var blevet født; hverken der eller noget andet sted.
Du er umådeligt melankolsk, Tess.
Din skønhed overstråler enhver, dronning såvel som bondepige.
Det siger jeg som en praktisk mand, der ønsker dig det bedste.
Du bør lade verden se nærmere på den skønhed, førend den blegner.
Hvorfor ikke få noget ud af livet? Vi havde det da meget godt sammen.
- Jeg var blændet for en stund. - Det siger alle kvinder.
Hvor vover De?
Hvad alle kvinder siger, kunne en af dem jo tænkes at føle!
- Jeg tog fejl, det indrømmer jeg. - Vil De ikke standse? Jeg vil af.
Jeg er vel en rigtig skidt fyr.
Jeg b lev født som en skidt fyr, så jeg dør vel som en skidt fyr.
Hør, Tess. Hvis der skulle opstå omstændigheder ...
Hvis du nogensinde kommer i knibe, -
- så send mig besked, så får du, hvad du har brug for.
Vil du ikke med tilbage?
Tak for de fire måneder, kusine.
Hun lader, som om hun hader det -
- og ønsker, det må ryge i graven ligesom hende selv. Hun elsker ham.
Stakkels lille kræ. Han har ikke langt igen.
Hvad er Deres ærinde?
Barnet, naturligvis. Det skal døbes, før Herren tager imod det.
Hvilket barn? De ved da, at alle mine børn er døbt.
- Gør ikke grin med Vorherre. - Jeg gør ikke grin med nogen.
Jeg arbejder som et dyr i marken. Det kan De fortælle Vorherre!
- Mit barn er døende. - Det er dit problem.
Det barn er blevet født, hvad enten du bryder dig om det eller ej.
Far, er du fra forstanden? Luk præsten ind.
Han skal ikke sætte fod i mit hus. Det bliver over mit lig.
Jeg er blevet vanæret tilstrækkeligt.
Nådige Gud, hav medlidenhed med ham.
Lad din vrede ramme mig, men vær mit barn nådig.
- Jeg vil gerne spørge Dem om noget. - Sig frem, min pige.
Vi deler alle din sorg, mit barn.
Vi tager alle del i det lidende Kristi legeme.
- Min søn er blevet døbt. - Døbt? Af hvem?
- Af mig ... i går aftes - Hvilken fremgangsmåde fulgte du?
Jeg vækkede mine små søskende og bad dem knæle i bøn.
Liza-Lu holdt bønnebogen åben, og så tændte jeg et lys.
Og så holdt jeg min søn over vandfadet.
Jeg hældte vand på hans pande og sagde:
''Jeg døber dig i Faderens, Sønnens og Helligåndens navn.''
- Slog du korsets tegn? - Ja, det gjorde jeg også.
Er det lige så godt, som hvis De havde døbt ham ... i Guds øjne?
Ja, mit barn. Det er lige så godt.
- Vil De så begrave ham? - Det er straks noget andet.
Hvorfor det?
Det vedrører hele landsbyen, og ikke kun os to. Forstår du det?
Vil De ikke gøre det, sir? Bare denne ene gang?
- Jeg beklager. - Jeg beder Dem.
Jeg har jo sagt, at det er udelukket.
Så bry der jeg mig ikke om Dem. Jeg kommer aldrig i kirken igen.
Er du her allerede? Vi ventede dig først i morgen.
- Der er langt til Wetherbury. - Jeg kommer fra Marlott, sir.
Det er endnu længere væk.
Er du sikker på, at det er noget for dig?
Her er fint nok til grove folk, men der er ingen dun i dynerne.
- Det er jeg heller ikke vant til. - Jeg kom i de egne, da jeg var ung.
Tag et hvil og en bid brød.
- Jeg vil i gang med det samme. - Du må være skrupsulten.
Nej tak. Lidt mælk er tilstrækkeligt.
Hvis du kan drikke det, så værsgo.
Jeg har ikke rørt det i årevis.
Det ligger som bly i min mave.
- De giver ikke, hvad de burde. - Det er, fordi der er kommet en ny.
Man siger jo, at mælken løber op i deres horn, når den slags sker.
Man skulle tro, vi levede i Middelalderen.
Det skrider ikke ret hurtigt frem.
Tag det roligt, sir. Der skal håndelag til, ikke styrke.
Det er mine ømme fingre enige i.
Mrs. Crick er for stolt til at malke sammen med os.
Vi kan nu ikke være utilfredse, og vi får masser at spise.
Du skal nok falde til her. Mr. Crick er en meget venlig mand.
Tænk, han har faste pladser til hele familien i kirken.
''Hele ugen hos mælkemand Dick. Søndagen er vi hos Richard Crick.''
- Hvem er det, der spiller? - Mr. Clare.
Ham, der lærer at malke. Han hedder Angel Clare.
Angel ... et usædvanligt navn.
Han taler aldrig meget med os. Det er en skam.
- Foragter han da menigmand? - Snarere det modsatte.
Han gør ofte nar ad de gamle familier.
Det er meget enkelt.
Han er en præstesøn, der har sat sig for at blive bonde.
Han har allerede forsøgt sig med fåreavl.
Nu er han mælkemand hos mr. Crick.
Men hvad har han imod de gamle familier?
Han siger, at de er -
- mølædte.
- Din sjæl prøver vist at stikke af. - Det er bare brød.
Det er, når man nyser, man risikerer at blæse sjælen væk.
Som jeg ser det, kan en sjæl ikke forlade sin bolig, før kroppen dør.
- Hvad så, hvis man besvimer? - Det er noget andet.
Sjælen dvæler i kroppen, blot mærker vi den ikke.
Men vi kan til tider få sjælen til at forlade kroppen.
Hvordan, malkepige?
Man skal ligge på græsset om natten og stirre på en klar stjerne.
Man skal stirre, så hårdt man kan.
Efterhånden kan man mærke, at man falder ind i himlen -
- mile vidt fra sin krop, som man slet ikke synes at have brug for.
Tess ... hvorfor går du din vej?
- Er du bange? - Nej, sir. Ikke for noget herude.
- Men du frygter noget inden for? - Ja.
- Hvad dog? - Det ved jeg ikke rigtig.
For at mælken skal blive sur? Frygt for livet i det hele taget?
Det har jeg også tit. Livet er et mysterium, synes du ikke?
Måske ... nu De siger det.
Der er ikke noget at gøre. Det tager ikke imod.
Hvis det bliver ved, må jeg tilkalde magikeren Trendle.
Jeg siger ikke, at jeg tror på ham, men hvis nu intet andet fungerer.
Nogen er forelsket. Jeg har hørt, at det kan forårsage sådan noget.
Magikeren Fall, udenfor Casterbridge -
- han havde taget, da jeg var knægt. Han må efterhånden være ormeføde.
Min bedste far gik til Mynterne ude ved Owlscombe.
- Hans lige findes ikke længere. - Nogen er forelsket.
- Hvad er der galt? - Vi kan ikke kærne smør.
Hvor er det varmt i dag. Jeg må hellere gå udenfor.
Du skubber.
Hvor ser han trist ud.
- Hvad mon han tænker på? - Ikke nogen af os.
Du skulle nødig tale, Izz. Jeg så dig godt.
Hvad så du?
Forleden dag ... jeg så dig kysse hans skygge.
Nu kommer han igen.
De smukke øjne. Det smukke ansigt.
Smukke mr. Clare.
Det er forfærdeligt, at han ikke vil gifte sig med nogen af os.
Han beder os nok nærmere malke sine køer
- Hvad skal vi gøre? - Vi må gå en anden vej.
Så kommer vi for sent.
- Går han ikke i kirke? - Nej, aldrig.
Gid han gjorde.
- I ligner katte med vandskræk. - Kun på grund af vores søndagstøj.
- Så må jeg jo bære jer. - Nej, jeg er alt for tung.
Pjat, jeg kan bære jer alle på en gang. Hold fast.
Jeg burde holde ham rundt om halsen og se ham dybt i øjnene.
- Det får du ikke noget ud af. - Der er tid til alt her i livet.
En tid til at kysse og en tid til at kramme.
- Skam dig, det er fra Bibelen. - Jeg husker de smukkeste vers.
Hvis De hjalp mig, kunne jeg måske klatre langs vandet.
Nu har jeg slæbt de tre andre alene for din skyld.
Hun er vred. Hun forstår det ikke. Hun vælter spanden.
Tilgiv mig, min kære Tess. Jeg ved ikke, hvad der gik af mig.
Der er kun en undskyldning. Jeg elsker dig.
Goddag, Mercy. Undskyld, jeg så dig slet ikke.
- Velkommen hjem. - Hvordan går det?
- Godt, gudskelov. Du ser godt ud. - Det må være den friske luft.
- Skal du være her med dine brødre? - Jeg anede ikke, at de var her.
Jeg skal blot besøge mine forældre for at ordne et vigtigt ærinde.
Så skal jeg ikke sinke dig. Jeg er også midt i en time.
Min dreng.
Jeg beklager, far. Jeg nåede ikke at sende besked.
Du har måske glemt, hvordan man skriver?
Jeg har nogle delikatesser med: Blodpølse og en flaske mjød.
Din mor og jeg har været kede af at høre så lidt fra dig.
Tilgiv ham, fader. Han tilbringer sin tid sammen med får og kvæg.
Det bringer én tættere på naturen, men længere væk fra Oxford.
En universitetsgrad er intet værd, hvis den ikke bidrager til Guds ære.
- Den kan bidrage til vores ære. - Det er sekundært.
- Hvordan går det med din læretid? - Den nærmer sig sin afslutning.
Det er åndelig renhed, der tæller, ikke far?
- De to hører sammen. - Så du vil starte for dig selv.
- Hvorhenne i verden? - Det ved jeg ikke. I kolonierne.
Det passer til det landbrug, jeg har i tankerne.
- Hvilk en koloni? - Jeg er ikke sikker.
Måske tager jeg til udlandet. Nogle lande tilbyder billig jord.
- Brasilien, for eksempel. - Så har man hørt det med.
Det er ikke afgjort endnu. Jeg kom for at tale med jer om det.
Skal vi smage en dråbe af mr. Crick's lækre mjød?
Tilgiv mig, det havde jeg glemt. Spiritus er roden til alt ondt.
- Betro dig nu til os. - Er det noget alvorligt?
Ikke alvorligt, men vigtigt.
Mener I ikke, at det er på tide, at jeg bliver gift?
Jo, så sandelig, min dreng. Det har din mor og jeg talt om før.
Hvilken kone ville I foretrække til en nyudsprunget bonde som jeg?
- En kristen, gudfrygtig kvinde. - Som kan støtte dig gennem livet.
- Resten er ikke så vigtigt. - Tøv endelig ikke, min søn.
Med at gifte dig med dit hjertes udkårne: Mercy Chant.
Hun er måske nok lidt glad for at udsmykke kirken med nips, -
- men det er blot en grille. Det skal nok gå over.
- Mercy er uskyldig og dydig. - Ja, det er jeg klar over.
Min ærlighed byder mig nu at tilstå, at jeg har andre planer.
I høj grad. Mercy Chant tiltaler jer mere, end hun tiltaler mig.
Jeg betvivler ikke hendes fortrin, men jeg har andre interesser.
- Angel, husk, vi er dine forældre. - Det er jeg klar over.
Jeg har mødt den pige, jeg vil giftes med.
Hun hedder Teresa Durbeyfield.
Far og mor, jeg respekterer jer. Jeg respekterer også Mercy Chant, -
- og hun skal nok finde en værdig mand, med eller uden jeres hjælp.
Hvad angår mig, så har jeg besluttet mig.
- Er det Dem? - Jeg må spørge dig om noget.
Vil du gifte dig med mig?
Jeg elsker dig af hele mit hjerte. Hvad er der galt?
Jeg kan ikke ... Jeg kan ikke gifte mig med dig.
- Elsker du mig ikke? - Jo.
Jeg tilhørte hellere Dem end nogen anden i hele verden.
Men tilgiv mig ...
Jeg kan ikke gifte mig med Dem.
Vorherre lod dig møde den unge præstesøn. Det må du tro på.
Hvad angår dit spørgsmål, må jeg på det kraftigste anbefale, -
- at du aldrig vil nævne din plagsomme fortid.
Sig ikke et ord, min pige, og da slet ikke til ham.
Tess, hvorfor vil du ikke gifte dig med mig?
Det har jeg aldrig sagt. Jeg ville blive så lykkelig.
- Jeg kan bare ikke. - Hvorfor ikke? Er der en anden?
Fortjener jeg ikke at kende sandheden?
- Ikke nu ... Senere. - Men hvorfor?
Jeg siger det, når vi kommer hjem. Så vil du måske ikke elske mig mere.
Lad mig vente så længe.
- De drikker det i London i morgen. - Ja, men fortyndet.
Fremmede, som vi aldrig har set.
- Du har set mig en gang før. - Har jeg det?
Du ville ikke danse med mig. Det var i Marlott.
- Selvfølgelig! Det er utroligt. - Kan du huske det?
Lad mig så høre.
- Jeg får nok aldrig samlet mod nok. - Så kom i gang med historien.
- Jeg blev født der i år ... - Jeg er født og opvokset i Marlott.
Jeg forlod skolen efter sjette klasse.
De sagde, at jeg ville blive en god lærerinde.
Men min familie havde problemer.
Min far var ikke den store arbejder. Han drak.
Og jeg ... mine forældre ...
Så var det, at der skete noget.
Noget, der forandrede mit liv.
De fandt ud af, at vi ikke var Durbeyfields, men d'Urbervilles.
- Hvad mere? - Det er det hele.
- D'Urberville er en gammel familie. - Det er jeg klar over.
Da vi var af den familie, mente min mor, at ...
Jeg blev sendt ...
- Jeg fik et ... - Et hvad?
- De siger, du hader gamle familier. - Er det det, der er problemet?
Det er ligegyldigt, Tess. Bare sig, at du vil være min kone.
- Sig det, min kæreste. - Ja.
Min unge alder, mit enfoldige sind og min besynderlige situation -
- kan måske gøre min forseelse mindre.
Men da jeg har begået den, er jeg skyldig.
Jeg må være skyldig, fordi Herren fandt det rimeligt at tage barnet.
Når det, jeg lige har skrevet, ikke kom over mine læber, -
- omend jeg har gentaget det tusindvisgange i mit hjerte, -
- var det frygt for, at jeg ville miste dig for evigt.
Min kærlighed overmander frygten, så jeg kan give dig brevet.
Når du har modtaget det, Angel, -
- holder du resten af mit liv i dine hænder.
Jeg håber ... Jeg skælver ... Jeg elsker dig.
Skat.
Lykke synes at skærpe min appetit. Jeg er skrupsulten.
Hurtigere, mrs. Crick, ellers kommer han først.
- Angel ... vi må tale sammen. - Hvad er der galt?
- Jeg vil bekende fortidens fejl. - Det kan vente, skat.
Når først vi er gift, kan vi fortælle hinanden alt.
Jeg påbyder jer begge at svare, som I ville på dommedag, -
- hvor alle hjerters hemmeligheder vil blive blotlagt.
Hvis nogen af jer kender til nogen hindring for, at I kan blive viet, -
- må I bekende det nu.
Vil du have kvinden, som hos dig står til din ægtehustru?
Og leve sammen under Guds åsyn i den hellige ægtestand?
Vil du elske og ære hende og leve med hende i medgang og modgang, -
- som en ægtemand bør leve med sin ægtehustru, til døden jer skiller?
Ja.
Velkommen, sir. Velkommen, frue. Mr. Plunkett bad mig tage imod jer.
Jeres værelse er på første sal, men herren skulle til Manchester, -
- så I har hele huset for jer selv. Her skal I nok falde til.
Huset har det med at blive fugtigt, men jeg har tændt op i stuen.
Jeg har tilberedt en kold middag, og der er en god flaske vin til jer.
Hvis I har lyst, kan jeg tage noget af min husbonds dejlige cider med.
De nødvendige gemakker.
Deres soveværelse.
En lille overraskelse. Min søn har hentet den i skoven.
Det er en god seng. Den skal De nok få fornøjelse af.
Nu skal jeg lade jer få fred.
Hvilke hænder er mine, og hvilke er dine?
De er alle dine.
Luk den op. Det er til dig.
Arvestykker.
- Er de til mig? - Naturligvis.
Tag dem på ... tag dem på nu.
Du godeste, hvor er du smuk.
Kom og se.
Der er noget, jeg må tilstå.
- Har du noget at tilstå? - Ja, hvorfor ikke?
Du har for høje tanker om mig.
Hør her. Du må tilgive mig for ikke at have sagt det her noget før.
Jeg ventede, fordi jeg frygtede at miste dig.
Lad mig fatte mig i korthed.
Kort før vi mødtes, boede jeg i London et stykke tid.
Der mødte jeg en kvinde, der var ældre end jeg selv.
Vores forhold var falsk. Det var sørgeligt.
Det var overstået efter et par uger.
Det er, hvad der er at sige.
Kan du tilgive mig?
Du er så god og mild, at jeg aldrig skulle have frygtet din harme.
Jeg har også en tilståelse. Den minder om din.
Fortæl mig det under middagen. Jeg er sulten.
Hør nu. Jeg har en tilståelse, der minder om din.
- Hvad er det? - Lad mig være lige så kortfattet.
Hans navn er d'Urberville ... ligesom mit. Alexander d'Urberville.
Hans familie købte titlen. Deres rigtige navn er Stoke.
Skæbnen drev mig til at arbejde for falske slægtninge, -
- så jeg kunne hjælpe min familie med at overleve.
Alexander udnyttede mig.
Han brugte sin styrke og min frygt.
Jeg var hans fortvivlede elskerinde. Jeg elskede ham ikke.
Ligesom dit, endte også mit forhold efter nogle få uger.
Jeg fødte et barn, som døde tidligt.
Mit liv lå i ruiner, indtil jeg mødte dig.
Jeg går en tur.
Kan du ikke tilgive mig?
- Jeg tilgiver dig, Angel. - Det ved jeg.
Men du ... du tilgiver mig ikke?
Du var én person. Nu er du en anden.
Gud være mig nådig.
Hvad skal den latter betyde?
Hvorfor siger du sådan? Du skræmmer mig.
- Du er ikke kvinden, jeg elskede. - Hvem er jeg så?
En anden kvinde i hendes skikkelse.
Han siger, at jeg ikke er den kvinde, han elskede, -
- men en anden kvinde i hendes skikkelse.
Jeg var et barn, da det skete. Jeg kendte intet til mænd.
- Der blev begået en synd imod dig. - Men du tilgiver mig ikke?
Jeg tilgiver dig ... men tilgivelse er ikke alt.
Du elsker mig ikke.
Jeg kan kun forbinde din mangel på rygrad med din slægts forfald.
Affældige familier antyder en mangel på viljestyrke og dekadent opførsel.
Du var blot det sidste led i en slægt af vanslægtede aristokrater.
Så er der morgenmad.
Du kan godt slippe af med mig.
Hvad sagde du?
Du kan godt slippe af med mig.
Du kan blive skilt fra mig.
Hvordan kan du være så enfoldig?
Du er vel for barnlig, for umoden ... For uvidende.
Lad det stå. Du er min kone, ikke min tjener.
Jeg er din kone, men du vil ikke bo sammen med mig.
Du har tænkt dig at rejse, ikke?
Jeg kan ikke blive uden at foragte mig selv.
Og, endnu værre, uden at foragte dig.
Hvordan kan vi bo sammen, så længe den mand eksisterer?
Han er din naturlige ægtemand ... Ikke jeg.
- Kan du helt ærligt bede mig blive? - Nej.
Men det er bydende nødvendigt, at en af os bliver her.
Så undgår vi en skandale.
- Vi må i det mindste holde facaden. - Ja, det er vi nødt til.
Hvad vil du gøre?
- Jeg kan tage hjem. - Er du sikker?
Ja, hvis du forlader mig, kan jeg tage hjem.
Så gør vi det sådan.
- Nu er vi her, sir. - Det ved jeg.
Lad os slå en ting fast. Der er ingen vrede i vore hjerter, -
- selv om der er sket noget mellem os, som jeg ikke kan udstå.
Du får at vide, hvor jeg tager hen.
Hvis jeg tror, jeg kan bære det, så kommer jeg og henter dig.
Jeg vil vente.
Indtil da skal du ikke forsøge at opsøge mig.
- Indtil da må jeg ikke opsøge dig. - Præcis.
- Må jeg skrive til dig? - Om du er syg eller mangler noget.
Goddag, mr. Clare. Jeg har købt lidt ind for Dem.
- Der er kylling og pølse og bacon. - Mange tak skal De have.
- Men det er alt for meget. - Nygifte har en stor appetit, sir.
Fra i aften tilbereder jeg selv maden.
I det næste stykke tid skal jeg slet ikke bruge så meget, -
- da jeg skal være alene nogle dage. Min kone var nødt til at tage hjem.
- Gud, er der sygdom i familien? - Det var arrangeret på forhånd.
Måltiderne under mrs. Clares fravær ... må vi tale om senere.
- Skal jeg lade kurven stå? - Mange tak. Det rækker til i dag.
Jeg kom forbi på vej hjem, sir. Jeg ville bare ønske jer tillykke.
Hun er her ikke. Jeg er selv på vej ud af døren.
Jeg forlader England. Jeg rejser til Brasilien.
Vil De så fortælle mrs. Clare, at jeg håber, hun nyder rejsen.
Hun rejser ikke endnu. Jeg tager i forvejen og sonderer terrænet.
- Hvordan har Retty det? - Lige så nervøs som altid.
- Og Marian? - Hun er begyndt at drikke.
- Mr. Crick har afskediget hende. - Og du, Izz? Har du det godt?
Jeg har ikke haft det godt, efter De rejste, sir.
Så er det sagt. Farvel, sir.
Farvel, Izz.
Hvis jeg bad dig tage med mig til Brasilien lige nu, -
- ville du så svare ja?
Hvis De spurgte, ville jeg smide, hvad jeg havde i hænderne.
- Hvad ville folk ikke tænke om os? - Jeg er ligeglad.
- Elsker du mig så højt? - Jeg har altid elsket Dem.
Mere end Tess?
Nej ... ikke mere end hende.
Ingen kunne elske Dem højere, end Tess gjorde.
Hun ville have ofret sit liv for Dem.
Jeg kan ikke præstere noget højere.
Det hele er forfængelighed.
- Godaften, min kære. - Godaften, sir.
Det er sent for en ensom pige at gå ude alene.
Er du faret vild?
Sæt dig op ved siden af mig, så kan jeg køre dig noget af vejen.
Du kan dårligt sætte den ene fod foran den anden. Hop nu bare op.
Men dig kender jeg jo.
Du er jo mr. Stoke d'Urbervilles lille yndling.
Ham var du nok ikke så stolt over at sprede ben for, hva'?
Tøjte!
Det er jo min lille Tess.
Stakkels lille kræ. Hvordan er det, du ser ud?
Du er så kold.
Her ... få det her indenbords. Så skal du nok få varmen.
Kom nu, skat. Drik det.
Kom så, du må ikke give op.
Selv uheld hører op før eller siden.
- Jeg kan ikke mere. - Du har det bedre i morgen.
Nej, jeg kan ikke mere.
- Hvis jeg turde, ville jeg dø. - Sig ikke sådan noget vås.
Hvorfor kom du ikke noget før? Jeg skal nok tage mig af dig.
- Er her stadig arbejde? - På det her usle sted?
Her er altid arbejde til dem, der kan holde det ud.
Her, spis lidt af min lækre suppe.
Og bagefter må du tage de tarvelige klæder af og smukkesere dig.
Bare for at gøre mig jaloux igen.
Min lille Tess.
Er du den nye arbejder?
Nå, så det er dig?
Er det alt, hvad du har nået? Det er grumme dårligt.
- Hun er ikke vant til det. - Uduelige arbejdere går ikke.
- Vi arbejder jo på akkord. - Sig mig ikke imod.
- Hele lageret skal ryddes. - Så arbejder jeg over.
Det er du jo nødt til.
Du skal ikke tage dig af Groby.
Sådan er han bare. Det er ikke som, da vi arbejdede på mejeriet.
''Hele ugen hos mælkemand Dick.'' ''Søndag er vi hos Richard Crick.''
Det nytter ikke at bede her, frøken.
Der hviler en forbandelse her.
- Det er da Cross-In-Hand, ikke? - Jo, det er det.
Det er, fordi man torturerede en misdæder her for længe siden.
De sømmede hans hånd fast til en galge, og så hængte de ham.
Synderens knogler ligger der endnu.
Et par gamle støvler.
De er i fin stand.
Sikke et spild. De fattige kunne have glæde af dem.
- Tag dem dog med hjem. - Det har jeg også tænkt mig.
Jeg kendte intet til dine omstændigheder.
Ikke før din mor skrev til mig.
Hun skrev det, du burde have skrevet for længst. Jeg kom med det samme.
- Hvorfor sagde du aldrig noget? - Jeg har ikke brug for Deres hjælp.
Det er ikke sandt. Du bærer din tåbelige stolthed som en striktrøje.
Og du har gjort mig mere uret, end du burde ... mod min vilje.
Jeg ville have gjort min pligt overfor barnet. Det sværger jeg.
Jeg vil føre dig bort fra dette usle sted. Det er dig uværdigt.
Hvorfor er du så tiltrukket af elendighed?
Vær nu fornuftig. Kom med mig.
- Vidste du, at din far er syg? - Ja.
De frygter det værste.
Din familie bliver sat på gaden, hvis han dør. De har brug for hjælp.
Jeg tilbyder dig min hjælp.
Ingen andre bryder sig om dig. Hvem er din mand i det hele taget?
- Hvordan kunne han forlade dig? - Lad mig være.
Efter et vist punkt bliver stædighed til dumhed.
Elsker du det her slid og slæb?
Nok er jeg en falsk d'Urberville, men jeg kan gøre mere end din slægt.
Jeg har ret.
Det ved du jo.
Glem alt det her.
Og glem det æsel, du kalder din mand.
Kom nu. Slå mig. Jeg råber ikke op.
En gang offer, altid offer. Sådan er loven.
Jeg var engang din herre. Det skal jeg nok blive igen.
Hvis du er nogen mands kone, så er du min.
Min kære mand. Jeg dør, hvis jeg ikke snart hører fra dig.
Alle mine breve er ubesvarede. Har du overhovedet modtaget dem?
Jeg længes kun efter én ting, og det er at se dig igen.
Kom tilbage til mig, Angel
Kom tilbage, og red mig fra det, der truer mig.
Enhver fornuftig person vil mene, det her er en latterlig situation.
Jeg tilbyder at hjælpe dig. Dig og hele din familie.
Men nej.
- I vil hellere leve som sigøjnere. - Lad os nu bare være.
Med andre ord beder du mig om, at lade dig sulte i fred.
- Forsvind! - Du skal nok komme på bedre tanker.
Hvad skal der blive af mig og mine stakkels små børn?
Vi er familien Durbeyfield. Står vi der ikke?
Jo, det gør I godt nok, men værelserne er optaget.
- I sendte ikke noget depositum. - De penge, du skulle betale forud.
Penge er ikke alt, sir.
De kan da ikke lade mine stakkels faderløse børn bo på gaden.
Gæstfrihed er en dyd, selv blandt vantro tyrkere.
- Det er Deres egen skyld. - Vi får se.
Vi er af d'Urbervilleslægten; ingen skal smide os i rendestenen.
Slet ikke på vore forfædres hjemegn. Vores knogler ligger i krypten der!
Mor, lav ikke sådan et postyr.
Din stakkels fars blik hviler på os, vi må ikke gøre ham til skamme.
Herren beskytter sine egne, og synderne bliver straffet.
- Skal I så ikke af her? - Nej, min gode mand. Vi må videre.
Mine dyr er trætte. Jeg skal tilbage til Marlott.
Vent!
- Læs det hele af ... Her. - Hvor?
Der. Vi slår os ned ved kirken, -
- indtil vores forfædres by finder ly til os. Kom i gang, børn.
Hvorfor står jeg på den forkerte side af døren?
Det er mig, fader.
- Min stakkels søn. - Jeg var syg, men det går bedre.
Hvorfor har du behandlet mig så forfærdeligt, Angel?
Jeg fortjener det ikke.
Jeg har gennemtænkt det nøje, og jeg kan aldrig tilgive dig.
Du er ubarmhjertig. Jeg vil prøve at glemme dig.
Du har ikke gjort andet end at gøre mig uret.
Mr. Durbeyfield?
- Hvabehar? - Er De mr. Durbeyfield?
- De bor her ikke længere. - Siden hvornår?
- Siden John Durbeyfield døde. - Ved De, hvor de tog hen?
JOHN DURBEYFIELD. 1832-1888.
Nærmere bestemt d'Urberville fra den mægtige gamle slægt af samme navn -
- og direkte nedstammet fra Sir Pagan d'Urberville, -
- en af Erobrerens riddere. ''Hvor tungt de mægtige dog falder.''
- Så sandt. - Må jeg have lov? Til de fattige.
Jeg vil hellere betale stenhuggeren. Han fik aldrig penge for stenen.
De var en sær familie.
Min kollega mr. Tringham skulle have holdt sin mund.
Jeg vil gerne tale med mrs. Clare.
- Tess. - Det ved jeg. Hun er her ikke.
Er De mrs. Durbeyfield? Hvor bor hun?
Det ved jeg ikke.
- Jeg er hendes mand. - Det tænkte jeg nok.
Så fortæl mig, hvor hun er. Vil De ikke nok?
Lad hende være i fred. Min stakkels pige har lidt nok.
Hun vil ikke se Dem, sir. Aldrig.
Mrs. Durbeyfield, hav medlidenhed med en ensom, ulykkelig mand.
Sig mig, hvor jeg kan finde hende. Jeg beder Dem.
- Hun er i Sandbourne. - Men hvor? Det er en stor by.
Jeg ved kun, at hun er i Sandbourne.
Undskyld mig.
Jeg leder efter en mrs. Clare. Kender De hendes adresse?
George? Har du en Clare på din runde?
- Næh, men vi har mange besøgende. - Eller mrs. Durbeyfield.
- Der er en d'Urberville. - Det er hende.
- Hun bor på pensionatet. - Hvor ligger det?
Undskyld, jeg forstyrrer så tidligt, men bor her en Teresa d'Urberville?
Mener De, mrs. d'Urberville? Kom indenfor.
Vil De fortælle hende, at en slægtning spørger efter hende?
Hvem må jeg sige, at det er?
- Mr. Angel? - Nej, Angel. Det er mit fornavn.
Nu skal jeg se, om hun er vågen.
Jeg kom for at bede om tilgivelse.
- Det er for sent. - For sent?
Min kære hustru ... jeg er kommet for at hente dig.
Du skal ikke komme nærmere, Angel.
Det er for sent.
Jeg er ikke den samme som før. Jeg har også måttet lide.
Jeg beder dig ydmygst om at tilgive mig.
Men jeg siger jo, det er for sent.
Har du ikke hørt det?
- Hvordan fandt du mig her? - Jeg måtte ... Jeg spurgte din mor.
Jeg ventede og ventede på dig, men du kom ikke.
Jeg skrev til dig, men du kom ikke.
Han har været god mod mig, mod os alle.
Han har vundet mig tilbage. Han er ovenpå.
Gå nu, Angel.
Kom aldrig tilbage.
Godmorgen, min kære.
Hvad er der nu galt?
Har du det skidt? Er det derfor, du er lidt hysterisk?
Jeg ved det godt. Du hænger med næbbet som sædvanlig.
For himlens skyld ... prøv nu at tage dig sammen.
Har du haft mareridt?
Måske om Brasilien?
Dine hysteriske anfald om morgenen er smagløse.
Vi skal til middag hos familien Bennett.
Du må gerne se lidt præsentabel ud. Som en ægte d'Urberville.
Jeg kom for at fortælle, at jeg har slået ham ihjel.
Jeg har gjort det. Jeg ved ikke hvordan.
Dengang jeg slog ham med handsken ...
Blodet i hans mund ... Da tænkte jeg, at jeg måske kunne.
Ja ... Det var fra den dag af.
- Hvad mener du? - At jeg har slået ham ihjel.
Jeg forlader dig ikke. Jeg beskytter dig, så godt jeg kan.
Uanset hvad du har gjort, så elsker jeg dig.
Vil jeg blive hængt?
Vi må stå af på næste station og drage nordpå til fods.
De vil lede efter os i havnene i Wessex.
Når vi kommer nordpå, rejser vi ud af landet.
Jeg har næsten et måltid her. Der er endda en flaske vin.
DENNE DEJLIGE BOLIG UDLEJES MØBLERET
Endelig hvile.
Vi må af sted med det samme.
Vi må af sted ... hurtigst muligt.
Min liv lakker mod enden.
Hvorfor ikke vente på dem her? De fanger mig jo allige vel.
Jeg redder dig, hører du?
Kan vi ikke overnatte her?
Desværre ikke. Om dagen er stedet her synligt på lang afstand.
Der er ingen stjerner i aften.
Måske kunne vore sjæle være fløjet bort sammen.
Foretog man ofringer til Gud her?
Nej. Jeg tror, det var til solen. Det var et hedensk tempel.
Fra før tidernes morgen.
Fra før d'Urbervilleslægten.
Tror du, vi mødes igen efter døden?
Jeg er så bange, Angel.
Det nytter ikke noget, sir. Hele landet er opildnet.
Hun sover ... bare lidt længere.
- Er de kommet for at hente mig? - Ja.
Jeg er klar.
Teresa d'Urberville blev hængt i Wintoncester, -
- den tidligere hovedstad i Wessex.